Dødsfætter

Baggrund
Før koncepter som tid og rum fandtes opstod der en treenighed af overkosmiske væsner der kaldte sig Treenigheden(Ikke mit mest kreative øjeblik). De så på Intet og fandt det utilstrækkeligt. Derfor skabte de Guderne, "de første fødte", og derved opstod "rum" og det materielle. Tid fandtes endnu ikke og derfor havde Guderne allerede skabt/ ville skabe/ skaber hver deres verden og/eller dimension. Disse verdener var/blev/bliver befolket af et mylder af liv "de mellem fødte" og Guderne var/blev/bliver tilfredse med deres værk. Treenigheden så/ser/ville se på og forundres over Gudernes kreativitet. Samtidig bekymredes de. For hvert levende væsen bar en gnist af treenigheden i sig og deres antal var/blev uendeligt. Treenigheden ville blive/blev/og var brugt op og derfor måtte de finde en løsning. De skabte Døden "den sidste fødte" for at skabe balance, en måde hvorpå disse gnister kunne vende tilbage til dem selv så de kunne genanvendes til nyt liv. Men Døden var langt mere mægtig end de havde forventet og med Døden opstod Tid, Sygdom, Sult og Skade (senere omdøbt til Krig). Dødens blotte eksistens tilintetgjorde De Mellem Fødte og adskillige Guder med det samme. Treenigheden greb omgående ind og brød Dødens magt i adskillige stumper. De resterende Guder genskabte deres tilintetgjorte verdener i et univers hvor Døden nu fandtes og "de mellem fødte" var dødelige. Det stod klart for Treenigheden at Døden ikke kunne gøre ugjort og ville samles igen. Det var sådan at deres balance var blevet. Treenigheden skabte Guderne, Guderne skabte Liv, Døden destruerede Alt og Treenigheden brød Døden og startede processen forfra. Disse stumper af Døden fandt sammen gennem de dødelige.

Al denne viden væltede ind i Askes bevidsthed mens at han så sit hjem og hans familie smuldre til støv omkring ham. I støvet lå en sort kåbe der som det eneste havde overlevet og den brugte Aske til at dække sin nøgenhed inden han stak af fra resterne af sit hjem.

Efter lang tids sorg og forbitrelse indså Aske at han var skæbnebestemt til at være en del af Dødens genskabelse og dermed universets endelige. Han svor at det aldrig ville ske og gemte sig for omverdenen.

Aske har fået det dødelige aspekt "Tid" og alt omkring ham ældes derfor omgående. Derudover har han senere fået skæbnens terninger fra en der havde fået det dødsartefakt. Han har også mødt en kvinde som havde et ukendt aspekt men som var usynlig, kunne presse Aske til at udfører sin skæbne (han er jo en bid af Døden) og som tilsyneladende havde indflydelse på "sjæle"(treenighedsgnist?). Kvinden blev besejret og hendes aspekt absorberet af en mand som havde fået "leen" som artefakt. Ude i universet findes andre dødelige aspekter og dødsartefakter der alle tiltrækkes af hinanden og når de engang alle samles vil universet ophøre med at eksistere.